UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Îmi pare rău pentru asta.
Ai spus că vrei lapte sau zahăr?
Da.
La naiba! Am uitat.
- Mă duc să le iau. Îmi cer scuze. - Nu trebuie.
Nu e nicio problemă.
Sunt bune hainele?
Scuze, doar asta am avut.
Pe ale tale, dacă au sânge pe ele, trebuie să le luăm.
Înțelegi.
Cât mai durează?
Trebuie să lămurim niște lucruri.
Vreau să ne uităm iar pe declarația ta inițială.
Îți mulțumesc pentru că faci asta voluntar.
Trebuie să mă întorc la copiii mei.
Copiii sunt bine, tocmai am întrebat de ei.
Sunt cu mătușa lor, Janet.
Poți pleca oricând dorești.
Ți-am spus asta, nu? Știi asta, nu?
- Da. - Doar că...
Sincer, nu ar da prea bine.
Și vreau să mă asigur că, atunci când vei pleca de aici,
indiferent când,
pleci fără un iz de suspiciune asupra ta.
Înțelegi.
Da.
Dincolo de orice reproș.
Amândoi vrem asta, nu?
Bineînțeles.
Trebuie să trecem peste ea de câteva ori.
În special, aș vrea să vorbim despre ce ai zis despre casă.
Ce-i cu asta?
- Le-ai spus câteva lucruri agenților. - Am fost treaz toată noaptea.
Probabil că am spus niște lucruri nebunești.
Bineînțeles. Înțeleg asta. Toți înțelegem asta.
Nu sunt arestat?
Nu, nu ești.
Băieții mei...
sunt la casă acum,
și băieții vorbesc cu...
Cum îi cheamă? Pe cuplul drăguț?
Familia Dudley, cred?
Soția ta e cu medicul legist acum, și...
e un dezastru.
Trebuie să fiu sincer, Hugh, nu arată bine.
E o nebunie!
Copiii tăi au fost scoși din pat în mijlocul nopții,
și vorbim cu ei, bineînțeles.
Știi că e un dezastru, nu-i așa?
N-am vorbit nici de celălalt cadavru.
Nu are legătură cu noi.
Bineînțeles că nu, dar poți clarifica asta aici.
Îți place să repari lucruri.
Ești bun la reparat lucruri.
Aud asta mereu despre tine. Așa e, nu?
Nu mai sunt așa de sigur.
Dacă pleci sau aduci un avocat, nu mai putem rezolva asta.
Mizeria asta se împrăștie,
până ne depășește pe amândoi.
Așa că rămâi.
Și vorbim.
Da?
Vorbim despre casă, despre Olivia.
Vorbim despre ce s-a întâmplat noaptea trecută.
Bine.
Mă duc să-ți aduc lapte și zahăr.
Nu-mi trebuie.
- Vorbim acum și încheiem cu asta. - Stai liniștit.
Nu e niciun deranj.
De ce? Ce-i în neregulă cu ea?
Știi, e de închiriat.
Nu sunt prea multe opțiuni.
Dar asta?
Da. Uite...
Da? Bine...
Da.
Da, bine.
Ai dreptate.
E mai bine.
Am făcut comanda acum două zile.
Crini.
Mi-ai promis crini și-mi vei aduce crini.
Chiar ești bunicul nostru?
Așa este.
De ce nu te-am întâlnit niciodată?
Nu vorbesc de comanda lor, vorbesc de comanda mea.
Ascultă...
- Facem afaceri de ceva timp... - L-am întâlnit pe Jayden în trecut.
Nu-mi amintesc.
Erai... foarte mic.
- De ce nu te-am întâlnit niciodată? - Rachel? Nu mă înțelegi!
Asta nu...
Unde ai fost? Ai ratat micul dejun.
Kevin e pe drum. Le luăm pe cele patru, e în regulă.
Sper să fie patru buchete de crini pentru el când aterizează,
altfel nu mai faci afaceri cu noi vreodată.
Jayden, Allie, îmbrăcați-vă!
- Nu am terminat... - Îmbracă-te!
- Putem să vorbim, te rog? - Everett ne-a păcălit.
A dat jumătate din crinii noștri.
Trebuie să iei patru buchete.
Bine, plec imediat, dar putem...
Deja ai plecat.
Trebuie să fac un duș și să mă schimb. Nu mi-am adus...
Bine.
M-am întâlnit cu soțul tău la hotel de dimineață.
Gusta din micul dejun gratuit.
Știu că ești supărată pe el pentru că a luat banii de la Steve,
dar s-a gândit doar la tine și la afacere...
Ceremonia începe la ora zece. E opt și jumătate.
Încă nu am deschis.
Dacă vrei să ții morală cuiva, ține-i lui Theo.
Oare cu cine seamănă?
Am avut nevoie de spațiul meu, dar nu ca Shirl.
De la trei ani, Shirl a avut nevoie de...
Spațiul lui Shirley.
Ai răbdare cu ea.
Mai ales azi.
Ai răbdare cu ea.
Ce dezastru!
N-am văzut niciodată o furtună să distrugă atât.
La voi nu a ajuns?
A plouat puțin, atât.
Unde stați, la zece minute de aici?
Puțin mai departe.
Nici măcar nu a lovit toată proprietatea.
Mă întreb dacă a fost vreo rafală...
Amice!
Mă întreb dacă a fost o rafală de-aia.
- Ai auzit de ele? - Nu.
E un curent, se mișcă precum o tornadă, dar e foarte localizat.
Poate pe o suprafață de trei kilometri.
Una dintre cele mai periculoase furtuni, dar lovește o zonă mică.
- Tată? - Probabil că a fost asta.
Parcă a lovit doar casa asta.
Tată?
Peretele ăsta e spongios.
Cum?
Vezi?
La naiba!
Marchează-l.
Asta nu e doar de la furtună.
Nu, în niciun caz.
O țeavă proastă, probabil.
N-ar trebui să fie. N-ar trebui.
Ne-am ocupat de toate...
Dacă este, e în regulă.
Pot să repar asta.
De la ce miroase așa?
E mirosul ruinei.
Mucegai.
Același lucru.
Nu se poate!
A fost furtună doar azi-noapte. N-a putut ajunge până aici.
Nu putea ajunge până aici. Te rog, să nu fie și aici.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că apa s-a adunat până aici, trei etaje mai jos.
Asta nu e bine deloc.
Futu-i...
La naiba!
Serios, tată?
Da.
Nu, nu!
Stevie, de ce nu te duci sus?
Vreau să ajut.
E mucegai negru, e periculos să-l respiri.
Pleacă acum.
Auzi?
Poate sunt șobolani.
Poate asta a afectat țevile.
Când șobolanilor li se face sete, rod orice.
Asta ne poate ruina.
Ar putea.
Am ajuns puțin cam devreme pentru...
Știi.
Iar Shirley nu vrea oameni în casă încă,
și m-am gândit să te vizitez.
Da, sunt sigură că e supărată.
Pot să intru?
Îmi amintesc când Luke a locuit aici.
Am sperat ca lucrurile să meargă bine.
M-am gândit că, dacă poate cineva, știi...
să-l țină pe calea cea bună, sora ta e aceea.
Dar arată mult mai bine acum.
Nu? Nu-i așa?
Probabil.
- Tu, pe de altă parte... - Mulțumesc, tată.
Nu, arăți un pic...
M-am sculat în multe dimineți arătând la fel...
Am dat-o în bară rău aseară, tată.
Adică, chiar...
am dat-o în bară rău.
Chiar și după standardele Crain.
Dacă supraviețuiesc zilei de azi,
va trebui să împachetez totul și să caut un alt loc unde să locuiesc.
Și nu cred că Shirley îmi va mai vorbi vreodată.
Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să îmi dau silința mai mult cu tine.
Ai încercat.
Cât de bine ai putut.
Ar fi trebuit să las și eu de la mine.
Oamenii o dau în bară.
Probabil că nu înțelegi asta, nu înțelegi cu adevărat,
până când n-o dai în bară.
Rău de tot.
Asta nu are legătură cu banii de la Steve, nu-i așa?
Trebuie să fac un duș.
- Da... - Poți rămâne.
Stai.
Savurează-ți cafeaua.
Nu m-am așteptat la asta.
Trebuia sa înceapă de undeva.
Este un început bun.
Mereu te-ai priceput la asta.
Să estimezi pagubele.
Unde este? Unde e paguba?
Holul de la etajul doi, în spatele zidului bibliotecii,
dormitorul principal.
Glumești!
La parter.
Camera de zi, biblioteca
și acumularea de apă din beci, există vene,
vene de mucegai care se întind de undeva de la etajul trei.
- S-a terminat. - Dar nu are sens.
- Țevile nici nu... - Știu.
Adică, nu știu ce sursă de apă
explică cum se răspândește acolo.
O să pierdem totul.
Planurile casei sunt un dezastru.
Am patru planuri care nu se potrivesc. Casa asta e schizofrenică.
Unele sunt doar mâzgălituri, iar arhiva lucrărilor e neclară.
Nu pot repara casa dacă putrezește din cauza mucegaiului.
Dacă nu o pot repara în două luni.
- O să rămânem blocați aici. - Știu, voi...
Voi combina planurile astea într-un plan principal,
voi desena o schiță care reprezintă țevile existente,
iar apoi vedem cât de adânc suntem în rahat.
E bizar.
Nu pot găsi scurgerea și nu găsesc apă.
Măcar asta e ceva.
Umezeala vine de undeva. De sus, după cum se răspândește.
Te-ai uitat peste tot?
În afară de o cameră.
E o cameră de la care nu avem cheia. Am verificat tot, mai puțin o cameră.
Probabil de acolo vine.
Ne gândeam, pot șobolanii să roadă țevi?
Asta înseamnă mulți șobolani și câteva țevi.
Nu văd excremente. Ai văzut șobolani?
Îi tot aud zgâriind aici.
Acum e liniște, bineînțeles.
Separăm pereții infestați,
punem ventilatoare și uscăm totul,
tratăm cu Thiomold, ceva puternic,
și vedem cât de rău stai, odată ce găsești scurgerile.
M-am întins cu bugetul. Îmi faci o ofertă pentru închirierea ventilatoarelor?
E greu pentru o singură persoană.
Am ajutoare.
- Ce zici, Steve? - Da.
Da, te ajut.
E o treabă grea pentru un copil.
Nu e copil.
Nu spune asta.
Ce?
Că ai vrea să fi avut modele mai bune.
O căsnicie mai bună ca exemplu.
Am fost puternici, iubitule.
Am fost.
Ultimele zile nu contează.
Nu am fost noi.
Leigh.
E totul în regulă?
Da, e în regulă.
Cum faci față?
Știi tu.
Cum te simți?
Știi...
Nu am apucat să-ți spun noaptea trecută cât de mândru sunt de tine.
Nouăzeci de zile. Mulțumesc.
Nu vrea ca azi să fie despre el.
E în regulă doar să stai.
Stai cu el.
Nu trebuie să vorbiți.
Sunt mulți...
Sunt mulți oameni aici.
- E bine. - Da.
Au iubit-o mulți oameni.
Bună, băieți.
Bere și suc de roșii.
Poftim?
Pentru mahmureală.
Amestecă bere cu suc de roșii și bea-o repede.
Are efect?
Nu la fel de bine ca drogurile.
Spui că cel mai bun remediu pentru mahmureală e heroina?
De departe.
La dracu', nu se poate!
Ce cauți aici?
Am văzut necrologul și am vrut să fiu aici...
Să faci ce, mai exact?
Nu mi-ai spus că sora ta a murit.
Am vrut să-ți fiu alături, dacă știam...
Dacă voiam să știi, ți-aș fi spus.
Ascultă, e în regulă...
Îmi pare rău.
Mi s-a dus dracu' ziua!
Bună!
Bănuiesc că ai auzit ce s-a întâmplat la nuntă,
Nellie râdea atât de tare când mi-a povestit.
Da. Știam.
Mama ta...
Da, și-a dat seama...
când Theo avea în jur de 8 ani.
Da.
Scumpul meu băiat!
A venit!
- Ce-ai pățit? - Am căzut.
Știai că va veni.
E atât de greu.
Da.
Hugh?
Janet.
Îmi pare rău că suntem aici.
Îmi pare tare rău.
Adică...
N-ar trebui să fim aici.
Știu ce vrei să spui.
Punem un cort în jurul zonei ăsteia
și aducem ventilatoarele aici.
Auzi?
Da.
Tipul cu mucegaiul mi-a zis că nu sunt șobolani aici.
Ce profesionist, nu?
Am să adaug niște stricnină la lista de cumpărături.
Stricnină?
Otravă pentru șobolani.
Ia te uită!
Bărbații Crain muncesc din greu.
Am un cadou pentru tine.
- Planul final? - Planul final.
Am avut dreptate?
Steve, tatăl tău crede că apa vine din camera roșie de sus.
Ce urmează?
Punem plastic și apoi ventilăm.
- Ventilați? Foarte profesionist. - Cum?
Ai grijă aici, bine?
Bravo, scumpule.
ÎN MEMORIA LUI ELEANOR VANCE
21 IANUARIE 1986 - 28 OCTOMBRIE 2018
"Plecată"
de James Whitcomb Riley.
"Nu pot spune, nu voi spune că a murit.
Doar a plecat.
Cu un zâmbet larg,
Făcând cu mâna,
S-a aventurat pe un tărâm necunoscut.
Ne-a lăsat să ne imaginăm Cât de bine trebuie să fie,
Dacă întârzie acolo.
Iar tu, da, tu,
Care duci dorul timpului trecut
Așteptând bucuros să revină
Gândește-te la ea cum călătorește
Dragă în iubirea de atunci Cât și-n iubirea de acum.
Gândește-te la ea la fel, spun.
Nu e moartă,
E doar plecată."
Dacă vrea cineva să spună câteva cuvinte...
M-am născut cu 90 de secunde înaintea lui Nell.
Și...
Mă foloseam de asta dacă ne certam sau...
dacă voiam ceva spuneam că sunt mai mare, deci trebuia să facă ce-i spuneam.
Și m-a lăsat să fac ce vreau.
Chiar dacă știa că sunt vrăjeli.
Ultima dată când am văzut-o...
m-a dus la dezintoxicare.
Și m-a lăsat acolo.
Iar apoi...
S-a uitat la mine și a zis:
"Du-te acolo și adu-l pe fratele meu înapoi."
"Adu-l pe fratele meu înapoi."
Ce fată!
M-am născut cu 90 de secunde înaintea lui Nell.
Dar a fost mereu sora mea mai mare.
Mai caută o dată cheia camerei roșii de sus,
chiar îmi trebuie.
Am eliminat orice altceva ca sursă a apei.
Nu știu ce e acolo de pierde atâta apă,
dar trebuie să mă uit.
Ce e asta?
Este...
Nu știu exact.
Le-a făcut doamna?
Da. Sunt sigur că e...
Nu, nu sunt. Trebuie s-o întreb.
Știi...
Probabil că nu e treaba mea...
dar poate i-ar prinde bine să stea un timp departe de casa asta.
Să stea departe de casă?
Da.
Cred că ai dreptate.
Nu e treaba ta.
Mama mea a lucrat în casa asta.
La bucătărie.
De fapt, m-am născut aici.
Chiar așa?
Da.
Când eram mic, ne-au mutat în cabana de la marginea proprietății.
Acolo am crescut.
Până la urmă am cumpărat-o de la dna Hill și încă locuim acolo.
Mamei mele nu i-a plăcut niciodată Casa Hill.
Venea acasă uneori,
după o tură lungă sau o tură de noapte,
și era...
răvășită, ai putea spune.
Răvășită?
Vorbea singură și altele asemenea.
Spre sfârșit, umbla prin pădure desculță.
Și jur că o auzeam acolo,
râzând ca o școlăriță îndrăgostită,
acolo în frig,
vorbind în șoaptă, ca unui curtezan. Uneori și dormea acolo, deci da,
răvășită.
Înțeleg.
Mama a murit...
am întâlnit-o pe Clara când s-a angajat să lucreze pentru dra Hill.
Chiar ne-am căsătorit aici.
Dar Clara a petrecut mult timp aici.
Mai ales când s-a îmbolnăvit Hazel.
Ture duble.
Chiar mai mult uneori.
Clara a rămas însărcinată.
Prima noastră binecuvântare.
Dar dra Hill i-a cerut să continue lucrul,
chiar însărcinată fiind.
Clara nu s-a plâns,
pentru că e o femeie puternică.
E o femeie falnică.
Așa că a făcut-o. Nu și-a luat timp liber.
Când a sosit vremea, doctorul a venit și...
fetița mea s-a născut moartă.
Îmi pare foarte rău.
Au fost timpuri negre, primul meu copil,
nici măcar n-a apucat să...
În fine...
Ne-am rugat lui Dumnezeu, am lăsat-o în grija Lui și...
S-a întors la muncă repede.
Adică...
nu-i genul care să piardă vremea, dar...
Dumnezeule, s-a întors la muncă după o lună.
Și ce coșmaruri a avut!
Clara e o femeie curajoasă,
dar coșmarurile astea au pus-o la colț,
tremura atât de tare, de am zis că moare.
Îmi pare rău!
Într-o noapte,
făcea curat în dormitorul principal, sus.
Asta înainte să moară Hazel. Făcea curat în camera lui Hazel.
Și...
a auzit un copil plângând.
L-a auzit și în alte camere.
Și s-a uitat peste tot.
Am crezut că-și pierde mințile!
A speriat-o atât de tare,
încât a fugit acasă.
Prin pădure, pe întuneric.
S-a zgâriat pe față de la crengi.
M-am întors într-o noapte cu ea și...
să fiu al naibii dacă nu l-am auzit și eu.
Și am știut.
Nu știu cum,
dar îți jur,
n-am mai avut nicio îndoială.
Și am știut.
Era plânsetul primei mele copile.
Primul plânset,
pe care n-a apucat să-l...
Așa că...
n-am mai venit aici după lăsarea întunericului.
I-am spus drei Hill că ne poate concedia,
dar odată ce cina e servită, plecăm și revenim de dimineață să spălăm vasele.
N-am mai petrecut un minut în plus după ce se întuneca.
La început au fost superstiții.
Dar știi ceva?
A mers.
Au dispărut coșmarurile,
lacrimile și starea de răvășeală.
Am rămas fermi și a fost mai bine.
Deci...
da,
nu e treaba mea.
Dar dacă doamna ta pare răvășită...
atunci da, poate puțin timp departe ajută.
De casă, vreau să zic.
Și o mică rugăciune.
Cu siguranță.
Nu prea ne rugăm, dar...
Înțeleg ce spui.
Fiecare cu ale lui, presupun. Băieți, urcați aici.
Hai cu noi!
- Ne întâlnim acolo. - Shirl.
Vii cu noi?
Ne întâlnim acolo.
- E loc destul. - Am niște lucruri de făcut.
Ne întâlnim acolo.
Iisuse, Shirl.
Azi?
Chiar și azi?
Nu e mereu vorba de tine, Steve.
Vrei să te duc eu?
Frumoasă ceremonie.
N-ai fi zis că Luke ar avea curajul.
Nu!
Am vorbit cu Theo de dimineață.
Chiar așa?
Și...
după ce am ascultat ce ai zis azi despre Nellie
și ce a spus și fratele tău...
Nu.
Ai probleme, toți avem,
dar, dacă am învățat ceva azi,
este că, la final, vă aveți doar unul pe altul.
Ți-a zis Theo ce-a făcut?
Nu.
Nu face asta.
Cu toții greșim sau ne supărăm unii pe alții,
dar, într-o zi, ne vom trezi și va fi prea târziu.
Nu te băga în treburile mele.
Vezi?
Ți-ai băgat mâna... în ventilator.
Al dracului ventilator!
Vezi, Steve?
Nu l-am lăsat pe tipul ăla să facă toată treaba
și mi-a dat ventilatoare defecte.
Ăsta nu merge deloc. Trebuie să-l desfac.
Steve, poți să-l scoți din priză?
Și dă-mi cheia fixă, ar trebui să fie în cutia aia.
Iisuse Hristoase!
- Futu-i! - Tată?
- Ți-am zis să-l scoți din priză... - Am făcut-o!
L-am scos! Am făcut-o!
E în regulă!
- L-am scos! - E în regulă!
A fost un accident!
Futu-i! Bine.
Ascultă, amice.
Hai, du-te sus și joacă-te! Mă descurc de aici.
Vreau să te ajut.
E în regulă. Ai ajutat.
Bine, nenorocito!
Futu-i!
Să te ia... dracu'!
Futu-i!
Lua-te-ar dracu'!
Fetița mea!
Ea a crescut-o.
Totuși...
Îmi pare atât de rău!
Îmi pare atât de rău, Nellie.
Nu!
Rămâi!
Te rog!
Rămâi!
Ai...
Ai văzut-o?
Nu!
Era mama. Erau mama și Nellie.
Termină!
- Le-am văzut! - Nu. Uită-te la mine!
Nu le-ai văzut, sunt moarte.
Oamenii văd lucruri, Luke. Știu ce zic. Scriu despre asta.
Și eu am văzut lucruri săptămâna asta, dar nu sunt reale, nu sunt.
- Au... - Dacă nu înțelegi asta,
dacă nu te aduni,
cum n-au făcut-o nici mama, nici Nell,
o să ajungi ca ele, înțelegi?
E în sângele nostru.
E o boală.
Trebuie să ai grijă.
Adună-te!
Și nu mai vorbi ca un nebun nenorocit.
Nu vreau să te îngrop și pe tine, înțelegi?
- Bine? - Bine.
Aproape am trecut peste asta.
Încă un pic și treci peste asta.
E totul în regulă?
Da, sunt în regulă.
Liv?
Liv!
Hugh?
Liv, ce dracu'?
Îmi pare rău, am...
Am avut un vis oribil.
Serios?
Îmi pare rău! Îmi pare atât de rău!
- Nici nu știu... - Ce se întâmplă cu tine?
Nimic.
Mi-ai pus o șurubelniță nenorocită la gât!
Nu, n-am pus.
Trebuie să vorbim.
Trebuie să... Nu ești...
Nu știu ce trebuie să facem, dar trebuie să facem ceva.
Ești...
Cum? Cum sunt?
CASA HILL PLAN PARTER
Nu...
Ce e asta?
E planul pe care l-ai desenat.
N-are cum.
Ba este.
N-am știut ce e asta.
Părea familiar.
Ai folosit aceeași formă de zeci de ori.
Iar și iar.
Este amprenta casei noastre.
Casei noastre pentru totdeauna.
Ai desenat-o iar și iar.
Dar nu am făcut-o!
- Ba da! - Nu!
E...
absurd.
Poate ai nevoie de o pauză.
Te odihnești un pic.
Poate mă primește Janet în vizită.
Doar pentru câteva zile.
Ar fi bine.
- Doar câteva. - Dar cum?
Va trebui să ai grijă de copii și de casă...
Mă descurc.
Vreau doar să fii...
Să nu fiu nebună?
Nu am zis asta.
Cred că am subestimat migrenele astea.
Nu pot dormi în timpul nopții deloc.
Doar visez constant.
Știu.
Ești obosită.
M-a luat dintr-odată.
Dar...
O scot eu la capăt.
Promit.
A trecut ceva timp de când te-am văzut.
Ar fi vrut să ne gândim...
Aproape s-a încheiat.
Te-ai descurcat bine.
Termină băutura. Ia-ți la revedere.
Probabil că nu va trebui să-i vezi ani de zile dacă nu vrei.
Dar vrei, nu-i așa?
Cum te simți?
Sunt bine.
V-am auzit pe tine și Steve vorbind la mormânt.
Asta a fost jenant.
Știi,
o văd pe mama ta în fiecare zi.
O văd de când a murit.
E puțin cam ciudat.
Pentru mine e un mecanism de a face față,
poate te surprinde, dar mulți văduvi, văduve,
fac asta, recreează chipul celor iubiți în gând...
nu ai de ce să-ți fie rușine.
De fapt, terapeutul meu spune că e perfect normal.
Mă bucur pentru tine, tată. Dar nu se întâmplă mereu așa.
Bine?
Pentru că oamenii văd lucruri.
Știu cât de nebunesc sună,
dar nu te simți ciudat pentru că uneori...
Băieții mari știu diferența între imaginar și realitate.
Nu-i așa, tată?
Ascultă...
Sunt atât de mândru de tine.
Te descurci atât de bine.
Ține-o tot așa!
Bine? Ține-o tot așa!
Mă bucur că ești aici, tată.
Rahați mici!
Rahați mici, sunteți morți!
OTRAVĂ DE ȘOBOLANI UCIDE DE LA PRIMA MASĂ
Sunteți morți.
Dumnezeule!
Îi țin pe copii sus.
Să nu vadă asta.
Dle Crain,
cred că ai rezolvat unul din cazurile noastre cele mai vechi.
Da?
William Hill, dat dispărut din '48.
Cazul a rămas nerezolvat de departament.
Văduva a plătit detectivi să-l caute, ani de zile.
A fost aici în tot timpul ăsta.
Cum a ajuns acolo?
Se pare că s-a zidit singur acolo. Uneltele erau înăuntru cu el.
Omule, zgârieturile alea...
Probabil că s-a răzgândit.
Da, el...
Încerca să iasă afară?
Vestea bună e că în Massachusetts nu trebuie să dezvălui
dacă ai avut vreo moarte pe proprietate potențialilor cumpărători.
Vă urez somn ușor acum.
Trebuie să întreb.
Oamenii din oraș vorbesc,
mereu au vorbit de locul ăsta.
Este?
Ce? Bântuit!
Știi, da.
Cel puțin, unii dintre copiii mei cred asta.
Da.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
Și mie.
Ce mai zi!
A fost.
Ascultă, zbor înapoi de dimineață,
probabil că nu te mai văd.
- Ți-ai aranjat zborul? - Da.
Mă găsești la hotel mai târziu, dacă vrei să bem ceva sau...
- Și eu plec devreme. - Bine.
Am înțeles.
Ascultă...
Steve...
Ce-i?
Îmi pare rău că n-am vorbit,
îmi pare rău că nu am ascultat.
Și îmi pare rău că nu am fost acolo.
Este regretul vieții mele.
Îmi pare atât de rău
că nu am putut îndrepta.
Ce-i?
Drum bun!
Și ție.
Rahat!
Ești bine?
Da, nu pot...
Nu-mi găsesc cardul de credit și trebuie să plătesc furnizorul.
Mi-ai remorcat mașina?
Este închis la recepție, Theodora.
- Pentru tine, am închis. - Scuze.
Mi-a dispărut mașina. Cum adică?
- Adică nu mai e. - A dispărut?
Era în fața casei, unde o pun mereu, dar nu mai e.
- Poate ai parcat-o în altă parte. - Știu unde am parcat-o.
- Portofelul meu nu e aici. A fost aici. - L-ai văzut.
Unde naiba e? Mi-a luat Kevin portofelul ăla nenorocit?
L-ai văzut, dar nu ai vrut să crezi.
Shirley...
Sigur e pe aici.
- Kevin e în bucătărie. - Băieți...
Vrei cardul meu? Plătesc eu serviciile.
Nu e vorba de asta. A fost aici.
Știai că nu e bine.
Nu era bine.
L-a văzut cineva pe Luke?
Nu!
Dacă taci, nu-l protejezi.
Da.
A fost...
chiar aici.
Se uita la...
iar apoi a...
a vrut să fumeze, a ieșit cam acum o oră.
Și s-a întors?
Nu știu.
La dracu'!
- Nu poate rezista nici măcar o zi? - O oră!
Probabil că deja și-a băgat acul în venă.
Nu știm asta.
- Să-mi bag! - Verific afară.
Ce-i aia?
Dumnezeule!
O să omoare pe cineva!
E în regulă. Pot...
Fă-o să se oprească!
Cine țipă?
Dumnezeule!
Nu!
Cine a făcut asta?
N-a fost...
Era așa când am...
Pot s-o repar.
Pot s-o repar. Da.
Nu îndrepți lucrurile.
Îți dau toate șansele și tu...
- Nu știu de ce nu mă ajuți, Luke. - Te ajut.
Continui să spui că nu ai rănit-o,
dar te superi când spun că s-a sinucis.
Sunt foarte obosit.
Ai spus de două ori că a omorât-o casa.
Știu ce am spus.
Ori nu vrei să accepți că soția ta s-a sinucis,
ori negi ceva mai grav.
Nu m-am atins de ea.
Ce s-a întâmplat în timpul celor trei ore?
Te-ar ajuta foarte mult
și nu-mi spui. Nu înțeleg.
Ți-am spus.
Ai așteptat trei ore,
după ce ai descoperit corpul, înainte să ne chemi.
Ce s-a întâmplat în timpul celor trei ore, Hugh?
Am fost în stare de șoc.
Am suferit.
Nu ne-ai chemat timp de trei ore pentru că ai suferit?
Da.
Întâi ai zis că soția ta a plecat din oraș.
- Am crezut că a plecat. - La sora ei.
- Am vorbit cu Janet și nu a... - Știu.
- Mai adaugi ceva în privința asta? - Nu.
Am crezut că a plecat din oraș. Dar nu a plecat, asta e tot.
Cred că am înțeles greșit.
Shirley spune că te-a trezit,
surprinsă să o vadă pe mama ei în bucătărie.
Așa e.
Apoi spune că ai fugit sus pe scări...
către Camera roșie.
Ce ai văzut?
Când ai ajuns la Camera roșie?
Nimic.
Ușa a fost încuiată de când ne-am mutat, deci...
nu era nimic.
Nimic.